METSATIHNIKUS
Ema! Ema! Süüa tahan!
Tulen, tulen, pojake.
Kas ta pole tõesti veel tõusnud?! - Sööb hommikust.
Heldeke! Kas tõesti oled külmetunud? - Las õpib urgu kaevama, saab ka sooja.
Lähme, kallike, kaevame natuke urukest.
Vaata! Üks, kaks, kolm, neli.
Üks.
Kaks.
Noh, näed! Seda ma teadsin! Pojake on haigeks jäänud!
Ettevaatlikult. Ega sa haiget ei saanud? - Ema, ma tahan süüa.
Sa ju alles sõid. - Aga kõhtu täis ei saanud.
Hea küll, lähme. Ma õpetan sind sitikaid püüdma ja maitsvaid juurikaid leidma.
Ma olen kuidagi väsinud. Sa parem too ise juurikaid ja sitikaid ka.
Pojake, aita mind. - Oi, issi, ma ei saa, mul selg valutab.
Oled ikka üks laiskvorst!
Laisk! Kuidas ma laisk olen?!
Üks, kaks, kolm, neli.
Kuuled? Õpib urgu kaevama. - Ei usu, arvan, et loeb kuskil vareseid.
Üks, kaks, kolm, neli. Üks, kaks, kolm, oih!
Isa! Õnnetus!
No mis siis nüüd juhtus? - Jookseme ruttu, pojake on kadunud!
Üks, kaks, kolm, neli.
Pojake, mägrake, kus sa oled?
Oi, siin pole ma kunagi olnud. Kus mu kodu küll on?
Pojake, auu!
Uh, nälg on!
Jäneseid ka lapsed teavad, ilmas vapramaiks neid peavad.
Kõigi kangelaste seas hulljulgeks iseennast pean!
Kuidas sa minu metsa sattusid, suslik? - Ma pole suslik, olen mäger.
Üks sama kõik!
Uh, ma teid!
Kui hirmus siin on! - Mida sa kardad?
Kas sa siis ei näinud, kuidas ma sööstsin sind kaitsma?
Minuga hätta ei jää.
Kadunud on meie pojake. - Sind küll! Rahune. Otsime nüüd siit.
Sina mine otse, aga mina lähen mööda orgu.
Oi, kes siin on? - Ema, süüa tahan.
Ah, see oled sina, suslik. - Ma pole suslik, olen mäger.
Üks sama kõik! Söö, palun.
Ei, seda ma ei söö.
Proovi tükikest kasekoort.
Kui ei meeldi, siis otsi ise.
Ma tahan koju, ema juurde. - Olgu, olgu, ära nuta.
Ma otsin kohe su ema üles.
Jäneseid ka lapsed teavad, ilmas vapramaiks neid peavad.
Oi, kui palju sitikaid!
Ema, kes see on? - See on mägrapoeg, lapsukesed.
Miks sa siia ronisid? - Lase mind sisse, ma kardan.
Vaata aga vaata, mida sa veel ei taha! Võõrasse urgu peituda?!
Kaeva oma urg ise!
Jäneseid ka lapsed teavad, ilmas vapramaiks neid peavad.
Ah, see oled sina, jänkuke! - Ega sa pole näinud meie poega, mägrakest?
Tema juurest ma just tulengi. - Tähendab, ta on elus!
Ärge lähemale tulge! Mulle meeldib, kui mind kuulatakse eemalt.
Teie mägrake on terve ja vigastamata.
Kui mind poleks olnud, oleks öökull ta tükkideks rebinud.
Ärge kartke, ma toon ta kohe teie juurde.
Kohe näksin seda nännukest!
On peitu pugenud, argpüks!
Ma ei kartnud huntigi! Eh, sind, suslik!
Ma olen mäger. - Mäger?
Minu järel, ruttu! - See on alles lõuna!
Kohe tirin teid mõlemaid välja ja söön ära.
Ema, kes see on? - See on ilmselt mägrapoeg.
Kuule, vaatame! Tundub, et hunt läks minema.
Mine sina esimesena, mulle läks nagu midagi silma.
Ema, vaata, mägrapoeg!
Kas sa ei näinud meie poega, mägrakest?
Ta on siin. Just päästsin ta hundi käest.
Ema! Isa!
Pojake, kullake, mu armsake!
Kui poleks olnud mind...
Jutustas Pastella